EN GODFREY (EL MAJORDOM)
Hola, Duke.
Hola, Mike. Hi ha sort avui?
Me n'havia empescat una de bona,
i tot anava com una seda fins que han arribat els polis.
Quina llàstima!
Si els polis fessin la seva i ens deixessin a la gent legal,
aquest país arribaria a algun lloc sense tant subsidi i tota aquesta merda.
Mike, jo no m'hi amoïnaria. La prosperitat és just a la cantonada.
Sí. Fa temps que hi és. Tant de bo sabés a quina cantonada.
Au, Duke, me'n vaig al catre.
-Bonsoir. -Bonsoir, Mike.
És aquí. Allò en sembla un, assegut fora d'aquella barraca.
-Un catau ben sòrdid. -Entretén la Irene. Jo hi parlaré.
No ho trobo just. Jo us he parlat d'aquest lloc.
-Però hi hem arribat primers. -Doncs no em passarà al davant.
Bona nit.
-Bona nit. -Li agradaria guanyar cinc dòlars?
Eh... no he acabat de captar el que ha dit.
He dit si li agradaria guanyar cinc dòlars.
-Cinc dòlars? -Cinc dòlars.
Ei, no vull semblar tafaner,
però què hauria de fer?
Només ha de venir al Waldorf Ritz Hotel amb mi,
l'ensenyaré a unes persones, i llavors el tornaré a enviar aquí.
Puc preguntar per què voldria ensenyar-me a persones al Waldorf Ritz?
Ah, és un joc. En deu haver sentit parlar: una caça de trastos.
Si soc la primera a trobar un home oblidat, guanyo. Queda clar?
- Sí, claríssim.
Em poso el frac, o vinc així mateix?
No cal que es mudi. Vol els cinc dòlars o no?
Senyora, no li puc dir com m'afalaga la seva generosa oferta.
George!
Però hauré de parlar-ne amb el consell de direcció.
No em toqui!
Sigui com sigui, em sembla que es mereix una surra.
George, fes alguna cosa!
-Té el costum de pegar a les dames? -Potser.
I als senyors també, per si li interessa.
-Penses fer alguna cosa? -Sí. Anem a buscar un policia.
-Qui és vostè? -Soc la Irene.
La meva germana Cornelia era la que ha tirat a la cendra.
I si tirés hi la germana de la Cornelia?
-Em sembla que no m'agradaria. -Doncs millor que foti el camp.
-I tant. -Un moment. Segui.
Estic asseguda.
Què passa, Duke? Necessites ajuda?
No, gràcies, nois. Ho tinc tot sota control.
Vostè és d'aquesta partida de caça?
Ho era, però ja no ho soc. També són tots homes oblidats?
Sí, suposo que sí, potser. Per què?
Quina gràcia! No m'he pogut estar de riure.
Tenia ganes de fer-ho des que tenia sis anys.
-Volia fer què? -Empènyer la Cornelia a la cendra o...
Era el Fidel George, que anava amb ella.
No és el nom de debò, li diem així perquè treu tothom de polleguera.
El seu pare treballa a la borsa.
Molt il·luminador.
Cornelia creia que guanyaria, i l'has tirada a una pila de cendra.
Creu que podria seguir una conversa intel·ligent tan sols un moment?
-Ho intentaré. -Això està bé.
Li faria res dir-me què és una caça de trastos?
Una caça de trastos és com una caça del tresor,
però en una caça del tresor busques una cosa que vols,
i en una caça de trastos busques una cosa que no vol ningú.
Mmm. Com un home oblidat?
Exacte. Qui guanya s'enduu un premi, però en realitat no hi ha premi.
Només l'honor de guanyar, tots els diners van a la caritat.
És a dir, si en queda cap. Però no en queda mai.
Mmm. Això ho aclareix tot plegat meravellosament.
Però ja no no vull jugar a jocs amb éssers humans com a objectes.
És una mica sòrdid si t'hi pares a pensar. Vull dir, quan hi penses a fons.
Sí, bé, no ho sé. No hi he pensat a fons.
No m’agrada canviar de tema, però digui'm per què viu en un lloc així
quan hi ha tants altres llocs bonics.
-De debò ho vol saber, eh? -Estic ben encuriosida.
Mmm.
El meu agent immobiliari trobava que l'altitud m'aniria bé per a l'asma.
-Oh, l'oncle té asma. -No!
-Mmm. -Fixa't tu quina coincidència.
Suposo que ara me n'hauria d'anar, no?
És bona idea.
Vull veure qui ha guanyat el joc. Suposo que la Cornelia un altre cop.
Probablement ara té un altre home oblidat.
Vol dir que si vingués amb vostè guanyaria? És aquesta la idea?
Si hi arribés primera.
Però després de veure el que ha fet a la Cornelia, no penso dir res.
Però guanyaria si arribés primera amb mi?
Seria molt i molt amable, però no m'agradaria demanar-l'hi.
Derrotem la Cornelia.
-No seria demanar massa? -Mm-mmm.
A veure, tinc una sensació de curiositat, igual que vostè.
M'agradaria de debò veure com és una caça de trastos.
Si ja l’hi he dit!
Sí. Encara estic... encuriosit.
Doncs vinga.
Gràcies.
-Em dic Blake. -Em dic Bullock.
El lloc sembla una mica un manicomi.
Tot el que cal per obrir un manicomi és una sala buida i la gent adequada.
Exacte.
Fes una passejadeta amb la tieta Angelica. Quin joc més beneit!
Bona nit, senyora Jordània. Mira què he portat.
Oh, vaja, miri!
-I la criatura també ha vingut! -Que enginyós!
-Aquí.
Miri aquella tocada del bolet de la cabra.
He hagut de mirar-la durant 20 anys. És la senyora Bullock.
Alexander!
-Alexander! Alexander! -Em sap moltíssim greu.
Més me'n sap a mi. Entesos, entesos, Angelica!
Alexander, Alexander, vine aquí. Mira quina cabra tan preciosa.
En Carlo i jo l'hem trobada al Bronx. No és una preciositat?
-L'olor també és preciosa. -A ell no li han agradat mai els animals.
Vinga, cabra, cabra, cabra. Vinga. Vinga.
-Parles amb mi o amb aquesta cosa? -Oh, Alexander!
No tinguis por de les escales. L'Angelica no deixarà que et passi res.
-Ràpid, ràpid, ràpid. Vinga. Ràpid, ràpid.
Vinga, cabreta-cabreta-cabreta. Vinga.
Tinc una cabra! Tinc una cabra!
Sisplau, una mica d'atenció! Soc la senyora Bullock, i tinc una cabra.
Ja ho sé, ja ho... Oh! Sisplau.
Tinc una cabra! Tinc una cabra!
Tinc una cabra! Mireu-me! Tinc una cabra!
Ja ho sé. Sisplau, agafeu la cabra de la senyora Bullock.
Traieu aquestes coses fora del pas.
Què faig? Tinc una cabreta.
Què li sembla que en faré, jo? Harry!
-Què més hem de trobar? - Què?
-Què més hem d'aconseguir? -A veure. Després d'això...
Un home oblidat i un bol de peix daurat japonès.
Tregui això del mig del pas! Què?
He dit, un home oblidat i un bol de peix daurat japonès.
Un home oblidat… anem.
Un home japonès i un…
un home i… un bol d'homes japonesos… no recordo el que ha dit.
-Què et sembla si anem a casa? -Eh, què? De què parles?
Què et sembla si anem a casa?
Acabem de parlar amb el senyor Guthrie. Hem de trobar dues coses més.
Un bol de japonesos i un peix oblidat. O eren anguiles?
-Peix daurat! -No sé res del peix daurat!
Però si vols un home oblidat, em trobaràs a casa al llit!
No puc concentrar-me, Alexander. Vinga, Carlo. Un bol de peix daurat…
-Són caçadors, tots aquests? -Ah, no, treballem en grups.
Alguns són caçadors, i alguns són receptors.
-Sona com un procediment de fallida. -No se m'havia acudit.
-Qui em rep a mi? -Haig de portar-lo al comitè.
-Però no li fa res, oi? -Me'n moro de ganes.
Espera un moment! Espera un moment. Què tens aquí?
-És en Godfrey. Ha tornat la Cornelia? -No he vist la Cornelia. On l'has trobat?
-Oh, oi que és meravellós?
Allà.
Oh, senyor Guthrie! Vinga. Per aquí.
Senyor Guthrie! Senyor Guthrie! Senyor Guthrie!
-Senyor Guthrie, tinc un home oblidat!
Tinc un home oblidat!
Senyor Guthrie! Senyor Guthrie, és en Godfrey! És un home oblidat!
-Senyor Guthrie! -Té un home oblidat! Un home oblidat.
-Es diu Godfrey. -Un home oblidat?
-Dames i cavallers, sisplau, silenci, silenci.
La senyoreta Bullock té un home oblidat.
Eh, li faria res pujar a l'estrada, sisplau?
Sí, puja a l'estrada, Godfrey.
-Li faria res que li fes unes preguntes? -Dispari.
-La seva adreça? -Abocador 32, East River, Sutton Place.
-És força elegant per allà, oi? -Alguns punts.
-És la seva adreça permanent? -La permanència és bastant qüestionable.
Fixi's, aquell lloc s'està omplint ràpidament.
-Li podria fer una pregunta personal? -Si no és massa personal.
-És seva la barba? -Ningú més l'ha reclamada.
És que un grup ha intentat entabanar el comitè a primera hora del vespre
amb un del seu grup amb una barba falsa.
Puc, eh…
-Puc, eh… -Què?
Oh, és un plaer.
Una pregunta més. El busca la policia?
Aquest és el problema. Ningú en vol saber res.
-Molt bona resposta. -Esplèndid, Godfrey.
Vol dir que ningú el vol? Ningú ningú?
-Ningú. -Ah, quina llàstima!
Al contrari, a vegades ho trobo un gran avantatge.
El comitè està satisfet.
La senyoreta Bullock guanya 20 punts per un home oblidat
i 50 punts extra per portar el primer.
-Ei, bravo! -Que parli! Que parli!
Grup deu…
Que parli! Que parli!
Grup deu guanya la copa de plata.
-Ah, gràcies. -Que parli! Que parli!
Volen que parli. Vinga!
El meu propòsit venint aquí aquesta nit era doble.
Primer, volia ajudar aquesta senyoreta.
Segon, estava encuriosit per veure com es comportaven una colla d'enzes capbuits.
-La meva curiositat està satisfeta.
Els asseguro serà un plaer per a mi tornar a una societat de gent realment important.
-Què, us ha agradat?
-De què ens ha tractat? -D'enzes.
-Enzes? Què són? -No ho sé.
L'home és perfecte. Tenia ganes de dir-ho tota la nit, però no m'hi he vist amb cor.
Oh, Godfrey! Oh, Godfrey!
-Oh, Godfrey, em sap moltíssim greu. -No passa res.
No l'hauria portat si hagués pensat que l'humiliarien.
Estic molt i molt agraïda.
És la primera vegada que he derrotat la Cornelia, i vostè m'ha ajudat.
Això em converteix en una mena de derrota-Cornelies, no?
Tant de bo pogués fer una cosa per vostè.
-Per què? -Perquè vostè ha fet una cosa per mi.
-No ho veu? -Doncs, no, no ho veig.
Però m'aniria bé una feina, si en tingués alguna.
-Sap "majordomar"? -“Majordomar"?
Sí. Tornem a estar sense majordom. El que teníem ha plegat aquest matí.
Irene, et criden a la sala jade.
-No vols la teva preciosa copa? -Digue'ls que se la quedin. No la vull.
No pots quedar-te aquí, parlant amb aquest home. Què pensaran?
Tant me fa el que pensin. En Godfrey serà el nostre majordom.
El majordom de qui?
-Treballarà per a nosaltres. -Això és ridícul.
No en saps res d'ell. No té cap recomanació...
Doncs l'últim venia recomanat i va robar tota la plata.
Ves quina coincidència.
La gent que adopta gats extraviats diu que són els millors, senyora.
No veig què tenen a veure els gats amb els majordoms.
No faci cabal de la meva filla. És molt impulsiva.
-No soc impulsiva! -No cridis a la teva mare.
-Penso cridar! -Oh, senyora Merriweather!
La Irene ha guanyat, i està cridant.
-Vol dir que s'ha acabat tot? -Sí, sempre crida quan guanya.
Faci la seva, bon home. Moltes gràcies per venir. Moltíssimes gràcies.
No se n'anirà!
Crec que seria millor.
Paraula! La Cornelia, i en té un altre!
Vas una mica tard, Cornelia. He guanyat el joc.
-Ah, sí? -Eh, i els meus cinc bitllets?
“Bitllets”? “Bitllets”? Què… vols parlar amb la teva germana?
Vol llogar aquest home com a majordom.
Per què no? Podria fer un majordom molt bo.
Estic segur que seria un molt bon majordom.
Ei, d'on trec els meus cinc bitllets?
“Bitllets”? De què parla? De què parla?
-Cinc bitllets! -Ah, li he promès cinc dòlars.
Doncs dona-li els cinc dòlars, i els bitllets també,
i treu-lo d'aquí abans que la teva germana el llogui de xofer.
Per què no he clissat fins ara
la bogeria de la família per banda del teu pare?
Vinga, Cornelia.
Espero, Godfrey, que siguis molt bo enllustrant sabates.
Crec que seria millor deixar-ho córrer tot plegat, no?
Diria que no. Seràs el millor majordom que hem tingut mai.
I té. Necessitaràs roba i coses, ja m'entens.
Ah, bé, jo, eh…
Oh.
He dit a en Rialletes que m'estengués l'altre jaqueta.
Tens un sentit de l'humor meravellós.
Gràcies.
-Au, doncs, bona nit. -Mmm.
-Oh, eh, només una pregunta. -Què?
-On viviu? -Ah, al 1011 de la Cinquena.
-Quina gràcia! No se m'havia acudit.
-No, no.
Al 1011 de la Cinquena.
Doncs bona nit un altre cop.
Bona nit, Godfrey.
-Bon dia. -Bon dia.
-Soc el nou, eh… -Sí, ja ho sé. Ets el majordom nou.
-Com ho sabies? -N'hi ha un cada dia a aquesta hora.
Entren i surten contínuament.
I doncs, per què?
Alguns els fan fora, alguns pleguen.
-Tan exigent és la família? -No, són sonats.
-Puc ser-te franc? -Et dius Frank?
-No, em dic Godfrey. -Entesos, sigues franc.
Ets, eh, tota una entusiasta.
No t'amoïnis per mi. Soc una veterana.
Eh, podem ser amics?
Oh, soc amiga de tots els majordoms. Seu.
Un ocell marí de tres lletres amb una erra al mig?
Un daix...
-Ei, no… no ho sé. -No ets de gaire ajuda.
Ei, d'on has tret el vestit d'enganyifa?
Què li passa?
Faria més bona pinta si traguessis l'etiqueta de lloguer de la jaqueta.
Ah, gràcies.
El majordom té allotjament aquí a la casa?
-És necessari? -Ah, no necessitaràs allotjament.
Penja el barret prop de la porta que puguis agafar-lo ràpid quan surtis.
-Què és això?
És la destral de batalla. Sol trucar si fa no fa a aquesta hora.
-La destral de batalla? -La senyora Bullock. És la típica mare.
-Ei, no hi fas res? -A la senyora Bullock o a l'alarma?
-L'alarma. -La primera vegada no.
Si té ressaca, i en sol tenir,
tornarà a trucar d’aquí a un moment de manera inequívoca.
Llavors, germà, millor que agafis el suc de tomàquet i hi vagis pitant.
-Ah, mi-te-la.
-Bé, Cupido, és la teva gran oportunitat.
-L'hi porto? -Tant se val que sapigues el pitjor.
-Et vull avisar, veu follets. -Follets?
-Ja saps, homenets.
Ah, allò. Sé com encarregar-me'n. Tens Worcestersh… sí, aquí n'hi ha.
Què penses fer amb això?
Fes als altres el que voldries que els altres fessin per tu.
Què vols fer? Socarrimar-li el ganyot?
No hi ha res com un antiirritant al matí.
-On la trobaré? -Millor passa per aquí. És més ràpid.
Replà de dalt, a l’esquerra.
-Quin és la… -La gàbia d'allà dalt, primera porta.
-Oh. Bé, desitja'm sort. -Feliç aterratge.
Quin dia és, Molly?
No soc la Molly.
-Qui? -No ho soc.
Para de saltar amunt i avall que pugui veure qui ets.
-No estic saltant. -Així està millor.
-Com et dius? -Godfrey.
Ets algú que conec?
-Ens vam conèixer ahir al Waldorf Ritz. -Ah, sí.
Eres amb el grup de la senyora Maxton al bar.
O no?
-Soc l'home oblidat.
Quanta gent que té mala memòria!
És ben cert.
Per què toquen aquesta mateixa tonada un cop i un altre?
Per què?
-No ho sents?
Ah, eh, sí.
Sí, en certa manera.
Sempre la mateixa tonada un cop i un altre.
-Puc, eh… -Pots què?
On ets?
-Què és això? -Fa marxar els follets.
Ah. Llavors tu també els veus.
-Són vells amics. -Sí, però no has de trepitjar-los.
No m’agraden, però no m'agrada veure com els trepitgen.
Aniré amb molt de compte. No els voldria fer mal per res del món.
-Què se suposa que haig de fer amb això? -Beure-s'ho.
I se n'aniran molt ràpid.
Molt, molt ràpid.
No siguis mai aspre amb ells. Sempre els has de fer marxar discretament.
-Va millor? -Sí. Ets una gran ajuda.
Fora, homenets. Fora.
Ah, però… no m'has dit qui ets.
Soc en Godfrey, l'home oblidat.
Soc el majordom nou.
-Ets aquell home lleig amb barba? -El mateix.
Com has canviat. No t'hauria conegut mai.
- Gràcies. -Però ets molt reconfortant.
Espero veure't més sovint.
Potser valdria més que no en begués més, o també te'n podries anar.
T'ho he posat tot al peu de les escales. Pots sortir per davant. És més a prop.
-Crec que he guanyat el primer assalt. -Vols dir que encara treballes aquí?
No he sentit pas el contrari.
Era la cadella. Prova-ho amb la lleona.
Oh, quina és?
Es diu Cornelia. És més trempada que un gínjol.
Ah, sí. La vaig conèixer ahir a la nit.
T'espera un caramelet. No la coneixes al matí. Segona porta.
Qui ets, i què fas aquí dintre?
Si vull que em portis l'esmorzar, t’ho faré saber.
Toca el dos! No vull un pòtol servint-me l'esmorzar!
No tornis a entrar mai, si saps el que et convé.
Temo que he perdut el segon assalt.
Ei, Molly, vull que el majordom nou em porti esmorzar!
Sempre queden oportunitats en aquesta casa. Vols tornar-ho a intentar?
-Com està al matí? -No està tan violenta, però més insidiosa.
Som-hi.
Deixaré les teves coses aquí mateix, que no te'n descuidis.
Bon dia. Li he portat l'esmorzar.
Ets… ets el majordom nou?
-No recorda ahir a la nit? -Però... què li ha passat a en Godfrey?
Soc en Godfrey.
Ah, se't veu tan diferent. Què ha passat a aquella barba tan maca?
Gira't. Deixa'm mirar-te.
Ets la cosa més bufona que he vist mai.
Gràcies. Alguna cosa més?
Sí. Seu a parlar amb mi. M’agrada parlar al matí amb el cap clar.
Especialment si has estat en algun lloc la nit abans.
No creu que seria seria millor que parlés dret?
No, perquè si estàs incòmode, em poso incòmoda jo i oblido el que haig de dir.
Si insisteix.
Però no sembla gaire educat per a un majordom.
Ets més que un majordom. Ets el primer protégé que he tingut mai.
-Protégé? -Ja m'entens. Com en Carlo.
-Eh, qui és en Carlo? -És el protégé de la mare!
Ah.
Saps, és una passada que en Carlo tingui una padrina,
perquè així no ha de treballar i té més temps per als assaigs.
Però no ho fa mai, i es nota la diferència.
-Ah, sí, m’ho imagino. -Tens alguna afició, Godfrey?
No vull dir jocs i coses així. Vull dir tocar el piano....
-Doncs, jo, eh… -Ep, no hi ha cap diferència.
Pregunto per preguntar.
És divertit que algunes coses et facin pensar en altres coses.
És molt peculiar.
Em fa sentir tan madura i adulta!
Eh, què?
Tenir un protégé. Ets el primer que he tingut mai.
-No n'ha tingut mai cap? -No, ets el primer. És molt emocionant.
No tan sols t'ocupa el cap, sinó que crec que a més forma el caràcter.
Mm-hmm.
I què ha de fer un protégé?
Tu senzillament continua fent de majordom, i jo t'apadrino. Ho veus?
Cada cop més clar.
No és pas gaire feina. Et dona una cosa en què pensar, i serà molt divertit.
Estic segur que serà divertidíssim.
Per exemple, si la Cornelia es porta malament, no hauries de fer-hi res.
Jo m'encarregaria de tot. Soc la teva padrina, és cosa meva.
-Espero que no serà mai necessari. -Només volia que te'n fessis una idea.
Magnífic, però un protégé també té certes responsabilitats.
Per exemple, si algú ara em truqués i no respongués,
això repercutiria en vostè perquè és la meva padrina.
-No ho veu? -Suposo que sí. No se m'havia acudit.
No saps que agradable que és tenir una persona intel·ligent per parlar.
Per a mi també ha estat molt il·luminador.
Ei, se m'ha acudit alguna altra cosa. Saps què ets?
-No n'estic gaire segur. -Ets la meva responsabilitat.
-Que maco. -Et veuré a l’església.
Bon dia. Un matí magnífic, senyor.
Sí, fa un matí magnífic.
No tanta pressa.
Fixi's, soc el típic antiquat.
També vaig ser campió de pes mitjà quan anava a la universitat.
He pensat que potser t’agradaria saber-ho abans que això comenci.
Senyor, soc el majordom nou. Acabo de servir l'esmorzar a la senyoreta Irene.
Sempre porta una muda de vestuari quan serveix l'esmorzar?
Em sembla que aquesta senyoreta ho pot explicar.
De debò que és el majordom nou, senyor Bullock.
No em puc imaginar com han arribat les seves coses al vestíbul.
No ho acabo d'entendre. Si ets el majordom nou, per què no ho has dit?
Em sap greu, senyor. Puc?
Hi ha un home a la porta que vol veure'l. Crec que també ve dels jutjats.
-Un altre cop? - Sí, senyor.
Ja torno a ser aquí, senyor Bullock, amb un altre regalet per a vostè.
Sí, això em sona. Qui de la família, aquesta vegada?
La senyoreta Cornelia. Devia anar força alegre ahir a la nit.
Va destrossar algunes finestres de la Cinquena Avinguda.
-Em sap greu donar-l'hi, però les noies ja se sap.
La vida en aquesta família és un continu de citacions.
Senyor Bullock, hi ha un conductor de cabriolé esperant per veure'l a la cuina.
-Què vol? -Vol 50 dòlars i el cavall.
Quin cavall?
El que va pujar les escales la senyoreta Irene ahir a la nit.
On és el cavall? No el tinc.
A la biblioteca, on el va deixar la senyoreta Irene.
Comences a fer-te'n una idea?
Vine, criat.
T'agrada la feina aquí? El que has vist fins ara.
Ho trobo molt entretingut.
Sí, som una família molt entretinguda.
De debò et sembla que t'agradarà ser aquí?
Haig d'admetre que és millor que viure en una capsa d'embalatge a l'abocador.
-Ah, és on et vaig conèixer, oi? -Sí, senyoreta.
Ah, sí. Sí, ara me'n recordo.
Fèiem alguna mena de joc, una caça de trastos, crec que en deien.
Necessitàvem un home oblidat. Et demanava que vinguessis al Waldorf Ritz Hotel i...
Tinc un record una mica boirós del que va passar després.
-La vaig empènyer a una pila de cendra. -Ah, sí, i tant que sí.
Va ser molt divertit. Era una cendra maca, neta.
-Em sap molt greu, senyoreta. -A mi no, gens.
Va ser molt divertit.
Tens un mocador?
Tinc una taca a la sabata. Pots mirar què hi pots fer?
Podria fer-te despatxar, ho saps. Però m’agrada veure coses retorçar-se.
Quan acabi amb tu,
tornaràs a la teva capsa d'embalatge a l'abocador i hi trobaràs gust.
La gent no agafa per costum empènyer la Cornelia Bullock a la cendra.
Faré la teva vida tan des…
-Hola, Godfrey. -Salutacions, Irene.
-Ah, m’agrada el nou vestit de feina. -Gràcies per triar-lo.
-Et queda molt bé per ser de segona mà. -Soc de mida força normal, senyoreta.
-T'agrada el meu pijama nou? -Molt maco. Gràcies.
-He sentit el que has dit a en Godfrey. -I què?
-I què? Deixa'l estar. -I qui m'obligarà a deixar-lo estar?
-Si no, et tocarà el rebre. -Mi-te-la que valenta!
Ho dic i ho faré.
Des de quan has començat a enamorar-te de majordoms?
No n'estic enamorada. És… és el meu protégé.
Ah, el teu protégé. Per això li tries els vestits.
I si el pare ho sent? Quant temps creus que durarà en Godfrey?
El pare no en sentirà parlar.
Sembles terriblement segura de tot.
Si el pare sent parlar d'en Godfrey,
també sentirà parlar de tu i aquell universitari sentimental.
No sé de què parles.
Però si el pare en sent parlar, algú més podria rebre.
La Caputxeta Vermella no tenia prou encant femení per atrapar un llop de la seva edat,
i s'enamora del majordom i viu feliç per sempre més sobre una pila de cendra.
-Si saps el que vull dir. - Sé el que vols dir, si saps el que vull dir.
-Puc entrar? -Ja ets dins, no?
Un llibre molt interessant. Els grecs de l'Edat Mitjana.
Ah, a la Irene li agradaria. T'encanta l'Edat Mitjana, no, estimada?
Ei.
Ah, Carlo! Qui fa el concert aquesta nit?
El gran Kalininski.
-Ah! És pianista, oi? -No, violoncel·lista.
Quin diferència hi ha? Tot és música, oi?
Ah, és tan maco veure-us tenir una xerrada agradable.
És una xerrada agradable?
Que bé, que bé, que bé! Imagina't els Bullock tots junts en una sala.
Ei, no et descuidis d'en Carlo.
No em descuidaré d'en Carlo.
No es molesti per mi. Em sento com de la família.
No te'n vagis.
No et fa res si discuteixo uns quants assumptes de família, oi, Carlo?
No, gens ni mica.
Alexander, no penses pas tornar a treure aquells sòrdids temes financers, espero.
Acabo de repassar les factures del mes passat,
i trobo que m'heu confós amb el Departament del Tresor.
Ah, no tornis a començar, papa.
No em fa res donar al govern el 60% del que faig.
Però no puc fer-ho quan la família es gasta el 50%!
Per què el govern hauria de rebre més diners que la teva família?
Això és el que vull saber.
Per què el govern hauria de rebre més que la teva pròpia sang?
És la manera que tenen de fer coses.
Ah! Diners, diners, diners!
El monstre de Frankenstein que destrueix ànimes!
Sisplau, no en diguis res més! Trasbalsaràs en Carlo!
Hem d'arribar a un enteniment ara mateix.
-O bé en Carlo o bé jo. -Què vols dir?
És o ell o jo, això és el que hi ha.
Alexander, estàs embriagat. No saps de què parles.
Qui sabria de què parla, vivint amb una colla així?
Hi ha una cosa que sí sé. El que necessita aquesta família és disciplina.
He tingut molta paciència.
Però quan la gent comença a pujar per l’escalinata a cavall
i aparcar-lo a la biblioteca,
ja comença a passar de taca d'oli.
Cavall?
Insinues que vaig pujar l’escalinata a cavall ahir a la nit?
Potser no era un cavall el que he vist a la biblioteca aquest matí.
Segur que no he anat a cavall a la biblioteca perquè no duia roba de muntar.
Va ser la Irene qui va pujar per l'escalinata a cavall.
-Quin cavall? -No et facis la innocent.
Et vaig pregar que no ho fessis.
No vaig muntar un cavall!
Però si vaig muntar un cavall,
qui va trencar aquelles finestres a la Cinquena Avinguda?
-Quines finestres? -Ja saps quines finestres!
I aquell enze de la universitat? Au, au, au!
Tant me fa qui va trencar el cavall o va pujar l'escalinata muntat en una finestra.
-Però aquesta família ha de fer un pensament!
Vols parar de bramar! Mira què fas a en Carlo.
-A la merda en Carlo! -Ohh!
-M'heu acabat la paciència! -Les has fetes tu, Godfrey?
-He ajudat. -Ah, deuen ser boníssimes.
-M'agradaria ajudar-te algun dia. -Seria un honor.
També podríeu afrontar la situació.
-He perdut molts diners últimament. -Sí?
-Sí. -Potser els vas deixar a l'altre vestit.
Si les coses continuen com ara, no trigaré gaire a tenir un altre vestit.
Quins estan enverinats?
Gràcies.
Ja que en parlem, i això que fan certes persones
d'agafar el primer paio que troben a l'abocador i l'arrosseguen a casa?
Pel que sabem, ens podrien apunyalar a l'esquena alguna nit i robar-nos.
Qui apunyalarà qui?
No sabem res de certes persones.
Algú hauria de parlar amb la Irene del seu costum d'arreplegar vagabunds.
-Què és un vagabund? -Tu calla!
-Jo? - No. La Cornelia.
No penso callar. Tinc una vida preciosa.
-No ho serà d’aquí a un moment. -Vinga, vinga, canalla.
Vine, Carlo. Vine i agafa entremesos.
Crec que hauríem de trobar el servei en agències d'ocupació.
No ho sé però estic d'acord amb la Cornelia.
De què carai parleu tots plegats?
Has trasbalsat en Carlo, i ara trasbalses la Irene.
No recordes la seva crisi de l'estiu passat?
I tant. És per això que no hi paro gens d'atenció.
Si la mare pot apadrinar en Carlo, per què no puc apadrinar en Godfrey?
En Godfrey sap que no és res personal,
al capdavall, a ningú li agradaria despertar-se un matí mort d'una punyalada.
No has d'interposar-te entre la Irene i en Godfrey.
És el primer afecte que ha mostrat des que l'estiu va morir el pomerània.
Vinga, vinga, Irene. No has de tenir un atac.
Ei. Carlo, ràpid, ràpid. Dona'm un coixí del sofà. Ei.
Vinga, bonica, aixeca el cap ara, sigues bona minyona. Aixeca el cap.
Vinga, bonica, no ploris.
Vinga, vinga, bonica.
No té un atac. És el de sempre.
-Bonica.
-Què és tota aquesta ximpleria? -Tu calla!
No les has enteses mai.
Per què no feu venir un metge?
No vull un metge!
-Vols una bossa de gel? -No, no vull una bossa de gel.
-Em vull morir! -No, no has de fer-ho, això.
Em posa malalta. Sortim d'aquí.
Carlo, fes el goril·la per a la Irene. Sempre la diverteix.
-No estic d'humor. -Doncs para de menjar i posa't d'humor.
-Té. -Entesos.
Ho faré, però no hi posaré el cor.
Irene, sigues bona minyona i seu i mira en Carlo.
Saps que sempre et diverteix. Vinga, ràpid.
-Endavant, endavant!
Continua, Carlo. Ràpid.
Mira, Irene! Mira en Carlo! No és deliciós?
Ei, no és enginyós, Irene? Mira!
Carlo, baixa que pugui veure’t millor. Ha començat a riure.
No és enginyós?
Carlo, baixa aquí on la Irene pugui veure’t.
Mira com riu la teva mare!
Mira! Oh-ho-ho!
Mira! No fa gràcia? Ei, es gronxarà a la porta. Mira!
M'espanta!
No, no, bonica, no t'has d'espantar. No és un goril·la. Només ho fa veure.
Bonica, mira en Carlo.
-Mira, bonica, mira. No és enginyós? -No!
Per què no pares d'imitar un goril·la i imites un home?
No coneixeries un artista si un vingués a mossegar-te.
Aquesta família no necessita cap estimulant.
Seré a la meva habitació. Pots repetir-ho d’aquí a 30 minuts.
Algun dia aniré a caçar goril·les, i no fallaré.
Se n'ha anat la Cornelia?
Sí, bonica, se n’ha anat.
-On és en Godfrey? -És aquí. No te’n vagis, Godfrey.
-Arribarem tard al concert. - Agafa les meves coses. De seguida vinc.
En Godfrey és aquí, bonica.
Godfrey, vine aquí que la Irene et pugui mirar.
-Aquí tens en Godfrey, bonica. -On?
Aquí mateix. Mira. Digues hola a la Irene que sàpiga qui ets.
Hola.
Ah, hola, Godfrey.
I ha promès quedar-se. Oi que sí, Godfrey?
-Si em volen. -Naturalment que et volem. Oi, Irene?
-Sí. Ves-te’n. -Sí, bonica, me’n vaig. Tracta-la bé.
Sí, Carlo, ja vinc. Adeu, bonica, adeu.
No tenia un atac.
Disculpi?
No tenia un atac de debò.
Em sap greu, però no ho he sentit bé...
He dit que no tinc un atac de debò.
Val més que tornis a posar-ho al foc. Hem perdut la major part dels clients.
I doncs, què passa, guapo? Alguna cosa t'ha espantat?
-Amb quina mena de família me les hec? -Algunes coses ni jo les puc respondre.
-Sempre estan així? -No, i ara.
-Això és només un vespre tranquil. -Vespre tranquil.
Si fos de tu, em desfaria d'aquest carmí. et fa semblar una mica com Cupido.
-Trobarà en Godfrey a la seva habitació. -Com sabies que volia veure en Godfrey?
No ho sé. Només se m'ha acudit.
-Ei, vo… vostè no pot entrar aquí. -Per què no?
És casa nostra, no? Al cap i a la fi, una habitació és com qualsevol altra.
A més, vull parlar.
Em sap moltíssim greu, però no… no podem parlar aquí.
No trobes que és força indecent per part teva fer-me fora després de besar-me?
Després de besar-la, ha dit?
No fa gràcia? Aquest matí estaves assegut al meu llit. Ara jo sec al teu.
Passarem per alt aquesta sorprenent coincidència.
-Eh, vol posar-se aquí, sisplau? -El llit és molt còmode.
-Si no ho és, n'hi buscaré un altre. -Tindrem la conversa aquí.
Ara que soc la teva padrina, si vols un llit nou, el pots tenir.
Molt còmode, el llit, gràcies. Molt més que jo en aquest moment.
Si en qualsevol moment estàs incòmode, fes-m’ho saber.
Eh, gràcies.
No... no li ha parlat mai ningú de la conveniència?
Fas servir unes paraules tan solemnes! M’agraden. Què significa?
Intentaré simplificar-ho.
La seva mare o algú no li ha explicat mai
que certes coses són convenients i certes no?
No. Divaga una mica, però no diu mai res.
Mmm. Però vols que continuï aquí de majordom, no?
Ei, naturalment!
I jo vull justificar la teva fe en mi sent un majordom molt bo
i amb el temps potser omplir el buit per la mort del difunt i lamentat pomerània.
Ah, me n'he oblidat del tot. A més tenia puces.
Tu ets diferent. Dius paraules solemnes i ets molt més bufó.
-Puc explicar-li una història? -M'agradaria molt.
Una vegada hi havia una noieta molt sentimental amb un gran cor,
i va ajudar un home que estava molt agraït.
Llavors es va posar pesada i va desfer tota la bona feina que havia fet.
-És algú que coneixes? -Es diu Irene Bullock.
I si fos una noieta llesta,
triaria algun jove maco de la seva pròpia classe social
s'hi casaria i viuria feliç per sempre més
i mai, mai, mai entraria un altre cop a l'habitació del majordom.
-No puc entrar aquí mai més? -Mai.
Doncs quan podem parlar?
Quan serveixi l'esmorzar al matí,
puc dir: “Bon dia, senyoreta Irene,” i vostè: “Bon dia, Godfrey.”
-Però no entri més a la meva habitació. -Te'n penediràs!
-Només intento ser útil. -Ets despreciable!
Faré alguna cosa! Espera i veuràs! Te'n penediràs!
♪ Och/Ch yarn ye♪
Quina melodia tan maca, Carlo. Com se diu?
♪ Och/Ch yarn ye♪
Ah, és el nom també. Em pensava que només era la lletra.
M’agrada perquè tota la lletra és igual. Així és fàcil de recordar.
Probablement per això “Barres i estrelles” és tan confusa.
Sembla que ningú sàpiga la lletra.
Excepte, potser, en Godfrey. Sembla que ho sàpiga tot.
Saps la lletra, Godfrey?
-La lletra? -Sí, sí. “Barres i estrelles”.
Sembla que ningú sàpiga la lletra. La saps, Godfrey?
Suposo que en sé tantes com la persona mitjana.
Estic avergonyida. Les hauria de saber totes.
Perquè fet i fet els meus avantpassats van venir amb vaixell.
No pas el Mayflower, sinó el vaixell que va arribar després.
I els teus avantpassats, Godfrey?
Pel que sé, sempre han estat aquí.
No eren pas indis, espero.
No es pot estar mai segur dels avantpassats. Aquestes…
Saps, tens uns pòmuls força alts.
Sí, senyora. Gràcies, senyora.
Han portat aquestes flors per a la senyoreta Irene. On les poso?
Doncs, doncs, demana-l'hi. Ara és allà.
Sí, senyora.
Psst-psst-psst! Carlo. T'has fixat quins pòmuls que té?
Aquestes flors acaben d'arribar per a vostè. On les poso?
Quin diferència hi ha on posis les flors
quan tens el cor trencat?
Sí, senyoreta. Les poso sobre el piano?
-La vida no és més que una bombolla buida.
No sembles gaire alegre per a una noia que fa una festa de te.
Per què hauria d'estar alegre, algú?
Ah, la Irene fa una festa de te?
-No hi estàs convidada. -Em convidaré jo mateixa.
-No ens moguem de per aquí, George. -I tant. Per què no?
Només haig de dir és que algú se'n penedirà algun dia.
Naturalment. Tothom se'n penedirà algun dia.
De què?
Algú sabrà per què, i llavors serà massa tard.
Aquesta conversa és molt enrevessada.
Vinga, vinga, Irene. No has de desorientar en Carlo.
Està assajant.
Saps cap música bona de funeral, Carlo?
Calla.
Actues per algú en particular?
En Godfrey podria estar-hi interessat, si es girés i mirés.
Ah, recordo aquesta posa tan bé! De l'escola d'art dramàtic.
-És la número vuit, oi? -Sí, és la número vuit, exacte.
Que t'esguerro l'actuació, estimada?
Jo esguerraré alguna cosa teva algun dia, i no serà l'actuació.
Li sembla que la senyoreta Irene voldria els entrepans aquí?
O voleu que creï una mena de bufet?
On vols que se serveixin els entrepans, Irene?
Què és el menjar?
Una cosa que endrapes, ximpleta.
Vols que se serveixin els entrepans aquí dintre, o no?
Quin diferència hi ha?
Alguns fan el que els dona la gana amb la vida dels altres,
i no sembla que hi hagi cap diferència.
-Què he cridat? -Cinc de cors.
Ah, era cors? Volia dir piques.
No puc canviar, oi? Aquesta música em té ben desorientada.
Carlo, sisplau!
Hola, Irene. La mortalla per què és?
Van Rumple, només perquè algunes persones tinguin un milió de dòlars
no vol pas dir que puguin abraçar altres persones.
Brrr! On és el bar?
No t'ho agafis a pit, Charlie. El servei últimament la té molt amoïnada.
No, gràcies. No tinc gana.
No, gràcies.
-Quatre de trèvols. -Ei, un moment, Godfrey.
Eh, passo.
-Hola a tothom! -Hola, Tommy.
-Ei, és en Tommy Gray -Hola, gent. Com esteu?
Què et passa, Godfrey? Que no et trobes bé?
Vine, Tommy, i fes una abraçada a l'Angelica.
Com va tot per Boston? Les mongetes i tot plegat!
Les arrepleguem i les fiquem en pots tan ràpid com podem.
-Hola, petita. Com estàs, reina? -Què importa com estigui?
-Tot plegat només és una il·lusió. -El què?
-No ho entendries. Fins ara no.
Estic famolenc. Hi ha alguna cosa per menjar?
Ei, Godfrey, Godfrey, porta un entrepà al senyor Gray.
Et toca...
Ei, vine aquí, el senyor Gray no és un acròbata.
Què carai et passa? Ja sembles de la família.
-Ei, espera un moment! -Quin problema hi ha?
Godfrey Parke, vell caradura!
-Ah, coneixes en Godfrey? -Conèixer? Vam anar a Harvard junts.
Diria que m'ha confós amb algú altre, senyor.
Soc l'Smith, recorda?
I tant, ets l'Smith. Però vam anar junts a la universitat.
-No? -Un majordom amb educació universitària!
-No és pas el majordom? -I molt bo.
Voleu dir que no és cap innocentada que em feu?
El senyor Gray s'ha descuidat de dir que quan érem a Harvard, jo li feia de criat.
-Era un bon servent, Tommy? -Excel·lent.
-De què va la cosa? -T'ho diré més tard.
-El senyor Gray no es va queixar mai. -Quan?
No, tenia molt poques queixes de la feina d'en Godfrey.
T'ho explicaré demà. És el meu dia lliure.
És estrany que no donessis el senyor Gray com a referència.
És que vaig deixar el senyor Gray en circumstàncies molt insòlites.
Quines circumstàncies?
M’estimaria més que ho expliqués el senyor Gray.
Ei, no te’n vagis. Vine aquí. Vine aquí i explica'ns-ho tot.
En Godfrey és molt misteriós. Sembla que ningú en sàpiga res.
-No te’n vagis, Godfrey. -No, no, no te’n vagis, Godfrey.
És que jo no volia dir-ne res.
Però en Godfrey havia treballat per a nosaltres de majordom i ves a saber què,
i les coses havien anat molt bé quan de sobte va passar…
Just així.
Estàs segur que vols que ho expliqui tot, Godfrey?
Eh...
Bé, tal com ja he dit,
havia treballat un temps per a nosaltres quan un dia va dir:
“Senyor Gray,” va dir, “confio que la meva feina ha estat sempre satisfactòria”.
I jo: “Ostres, i tant. No he tingut mai feina més satisfactòria en tota la vida.”
I ell: “Gràcies, senyor Gray.”
Sempre va ser un home molt educat, en Godfrey.
En Godfrey encara és d'allò més educat, especialment al matí.
No té gaire història, de fet. Seria millor deixar-ho córrer.
Vinga, Tommy, acaba. No pots deixar-ho a mitges
-Per on anava? -Deies que en Godfrey era molt educat.
Sí, llavors és quan he dit que en Godfrey encara era molt educat.
Gràcies, senyora Bullock. És un plaer que ho digui davant de tothom.
És el meu tarannà. No dic mai res per darrere que no digui en públic.
Això és el que admiro de tu, Angelica.
Que maco, Tommy. I la història?
En Godfrey va dir: “Confio que la meva feina ha estat satisfactòria, senyor.”
Aquesta era l'essència, oi, Godfrey?
Potser no van ser les meves paraules exactes, senyor, però era l'essència.
Entesos, quedem així. Vas dit que era molt satisfactòria.
I llavors va dir gràcies. I llavors què?
Naturalment, havia de prendre una postura.
No té sentit. Quina mena de postura?
L'única que podria prendre amb un servent fidel.
Però en Godfrey va decidir a favor de la seva dona i cinc fills.
-Cinc fills? -Cinc.
Caram, caram!
Era índia, la seva dona?
Era bastant fosca. Ens la solíem endur en sortides de caça per sotjar la presa.
Godfrey. Per què no m'havies dit que tenies cinc fills?
Per què en Godfrey no hauria de tenir cinc fills?
Si una dona al Canadà pot tenir cinc fills, per què no en Godfrey?
No?
Dec la creació de la meva família a la generositat del senyor Gray.
Si els altres poden tenir cinc fills, també ho poder fer els altres.
Personalment crec que dos són multitud, i curiosament en Bullock hi està d'acord.
Escolteu tots. Vull anunciar una cosa.
-Veniu. Au, veniu. -Endavant. Què penses anunciar?
Vull anunciar el meu… el meu compromís. Em caso.
-Et cases? Amb qui? -Ho descobrireu ben aviat.
-No pas en Charlie Van Rumple? -Sí, en Charlie Van Rumple. On és?
-És a baix al bar. -Doncs digueu-li que vingui.
L'he abraçada moltes vegades,
però és la primera vegada que he sentit aquella brisa glaçada de setembre.
-L’enhorabona, nano. -L’enhorabona per què?
- Pel teu compromís, llimac. -Quin compromís?
-Ves, estàs compromès amb la Irene, no? -Jo?
-Au, vinga. -No siguis ximple! Vinga!
-M’han dit que ens havíem promès.
-Ho has dit. -Quan ha sigut?
Ara mateix.
Què feu tan esvalotats? Què ha dit?
Crec que va i s'ha compromès o no sé què.
Ah, una altra vegada? Deu ser aquell noi maco del vestit marró.
Anem a felicitar-los.
Que emocionant! Ets un noi amb sort.
-Ja ho sé. No soc en Van Rumple. -Ah, no? Quin és?
-Allà. -Ah, ja em perdonarà, espero.
-Ets en Van Rumple, no? -Oh. Ah, sí.
-Ah, vostè la tractarà bé. -M’imagino que sí.
Tinc el cap una mica tèrbol. No... no recordo ni haver-me declarat.
-Sempre t'estàs declarant.
-Per quina vegada m'has fet cas? -Per totes.
Com et sembla que s'agafarà en Godfrey el teu compromís?
-Què té a veure-hi en Godfrey? -M'ho pregunto.
-Au, cuida't de la teva feina. -Entesos, Godfrey. Porta'ls.
-Vinga, tothom. Tothom a bord. -Penses felicitar la Irene, Godfrey?
-Acaba de comprometre's. -Estaria molt content.
Godfrey, vine a felicitar la Irene.
Puc felicitar-la, senyoreta Irene? Li desitjo tota la felicitat del món.
Deixeu-la sola. Es recuperarà d’aquí a un moment.
-S'ha enfadat amb mi? -És clar que no. No s'enfada amb ningú.
No saps que les dones ploren als seus compromisos i als casaments d’altres?
-Per què? -No ho sé per què, però ho fan.
La Irene és tan peculiar! Crida quan guanya i plora quan està feliç.
Ah, Alexander, t'has perdut tot l'esvalot.
-Què passa? -Ah, a veure.
Sabia el que volia dir, però per alguna raó se me n'ha anat del cap.
-Què li passa a la Irene? -Ah, sí, és això. La Irene s'ha promès.
-Amb qui? -No ho sé. Van nosequè.
Crec que és aquell noi que abraça aquella noia de rosa.
-Té molts diners. -Doncs en necessitarà.
Godfrey, tu i jo farem una bona plorada.
Què et sembla dinar al meu hotel demà?
Sí, senyor. Prefereix soda o ginger ale?
-De tot. A les 12? -Molt bé, senyor.
Quan acabis de decidir amb qui es casa, m'agradaria conèixer el subjecte.
No ho sé, Alexander. És un d'aquells nois de per allà.
Vine.
No menja bé aquest matí, senyor.
Et fixes en tot.
Maldecaps a la feina, senyor?
Per què ho preguntes?
Senyor, els majordoms no poden evitar pescar notícies al vol, diguem.
No en direm res.
M’ha semblat que podria ser de certa ajuda, senyor.
Temps enrere havia fet el pastifa a la borsa.
Amb un pastifa a la família n'hi ha ben prou.
Molt bé, senyor. Ous?
No, gràcies.
Godfrey, sembles de bona pasta.
M'has notat res estrany últimament?
Res en particular, senyor.
A vegades em pregunto si tota la meva família s'ha tornat boja o si soc jo.
Sé com se sent, senyor.
M'hi he sentit moltes vegades d'ençà que soc aquí.
Llavors per què et quedes? Jo no tinc altre remei. Tu sí.
És molt més còmode que viure en una capsa d'embalatge a l'abocador, senyor.
A més, estic força orgullós de la meva feina.
-Estàs orgullós de ser un majordom? -Orgullós de ser un bon majordom, senyor.
I puc afegir, senyor, cal un majordom bo per conservar la feina aquí.
Digues... qui ets?
Només soc un no-ningú, senyor. Eh, cafè?
Godfrey, soc aquí. Finalment has aparegut, eh?
Començava a pensar que t'havies empassat per l'aigüera.
Perdona que faci tard, Tommy. És difícil fer llits si són plens de gent.
Cambrer. Sembla que ho facis tot tu excepte treure el gat.
Suposo que també ho faria, però no tenim gat.
El mateix per a mi. Què prendràs, Jarvis?
Que sigui una bona gasosa.
Gasosa? Segur que no et pujarà al cap?
Sí, i tant, soc d'aquells que ho pots prendre o deixar estar.
Ara que soc un treballador, haig de tenir l’enginy esmolat.
Començo a preguntar-me si te'n queda gens.
Però no fugis d'estudi.
He segut aquí com una vella tafanera amb les orelles ben obertes,
per sentir els detalls morbosos.
Quins detalls t'agradaria sentir?
Quan em fico en un manicomi de la Cinquena Avinguda
i veig un dels Parke de Boston servint entremesos,
em sembla que tinc dret a una curiositat dispensable.
Per què explicar-te una cosa que no entendràs?
Tommy, has caigut de tants ponies de polo que tens el cervell deixatat.
Vull saber per què fas de majordom quan la teva família explica a tothom
que ets a Sud Amèrica, fent alguna cosa de cautxú o ovelles o no sé què.
Una família ha de dir alguna cosa per salvar la cara.
Els Parkes es deshonren molt fàcilment.
M’agradaria veure'ls la cara quan descobreixin que fas de majordom.
-No ho descobriran. -Entesos. No ho descobriran.
Però, va, ves al gra.
No hi ha gaire res a explicar.
Recordes aquell petit incident de Boston?
Encara tens aquella dona al cap?
No, ja no.
Però llavors m'ho vaig prendre a la valenta.
Li vaig donar tot el que tenia i va desaparèixer.
Els Parkes no van ser educats mai per plantar cara a la vida.
-Hem estat titelles deu generacions. -I?
Tommy, és sorprenent que ràpid es pot anar cap avall
quan comences a tenir llàstima de tu mateix.
I, noi, jo em feia molta llàstima.
Una nit vaig arribar-me a l'East River, pensant a ficar-m'hi i acabar amb tot.
Però vaig conèixer uns paios que vivien allà, en un abocador.
Vet aquí gent que lluitava i no es queixava.
No vaig arribar fins al riu.
-Vols fer-me un gran favor? -Qui vols que mati?
De matar ja me n'encarrego jo.
Ves a la cantonada i telefona aquí demanant per en Tommy Gray.
Quan el tinguis a l'aparell, mira de retenir-lo.
-De què va tot això? -No facis massa preguntes.
Entesos.
I així de les ruïnes d'en Godfrey Parke,
ha emergit un nou edifici en forma de Godfrey Smith.
Puc afegir que l'edifici continuarà emergint.
Tens intenció de continuar fent de majordom?
No, tinc altres idees en ment.
Però tampoc les entendries, per tant deixem-ho.
-Vols fer-me un favor? -Potser.
Tinc un amic a la ciutat, un eminent especialista en el cervell.
M’agradaria que t'examinés.
Em sotmetré a un examen, si tu també ho fas.
-Tracte fet.
-És vostè el senyor Gray? -Sí.
-El demanen per telèfon. -Per telèfon? Què…
Torno en un moment, Godfrey.
Doncs misteri resolt.
-Misteri? -Sí.
Ara sé què fa un majordom el seu dia lliure.
Quan treballava per al senyor Gray, eren sempre tan amics?
Fixi's, vaig treballar molt temps per al senyor Gray, i...
Sí, era amb el nom de Smith, oi?
O li he sentit esmentar el nom de Parke?
Potser ha dit que... eh... solíem fer llargues passejades pel parc.
-Una mena de costum. -Sí, i tant, ja ho veig.
Si pots ser tan amic dels Gray, per què no pots ser-ho dels Bullock?
-Intento estar al meu lloc. -Per què? Ets molt atractiu, ho saps.
Com a majordom?
No, com a Smith. Com a majordom ets una merda.
Em sap greu.
Serem amics?
Crec que en el meu dia lliure, hauria de tenir el privilegi de triar els amics.
No pots continuar així per sempre.
T'agrado, i tens por d’admetre-ho, no?
Vols que et digui el que realment penso de tu?
-Sisplau. -Com a Smith, o com a majordom?
Tria la teva pròpia arma.
-No ho farà servir en contra meu? -És el teu dia lliure.
Molt bé.
Pertanys a aquella infeliç categoria que anomenaria bordegassa de Park Avenue.
Una criatura consentida que ha crescut en el benestar i el luxe,
que sempre s'ha sortit amb la seva,
i amb energies desencaminades tan infantils
que a penes si mereixen el comentari d'un majordom en el seu dijous lliure.
Gràcies per tan preciós retrat.
Hola, Cornelia. Què fas per aquí?
En Godfrey i jo discutíem el menú de demà.
-Però no te'n vagis corrents. -Tinc una pressa terrible. Adeu, doncs.
Ens veiem a la pila de cendra.
-Què volia dir amb això? -És un petit acudit entre nosaltres.
Ah, vaja. Un majordom de la broma. Què passa amb tot això?
-Se t'ha regirat l'estómac? -Canvi de plans.
-Ara em ve de gust. -Ara t'escolto! Cambrer?
Un altre d'aquests.
-Encara no ha tornat, oi? -Encara no.
Et faria res posar aquestes flors a la seva habitació?
-Jo ja no hi puc entrar. -Jo tampoc.
-No li diguis que són de part meva, eh? -Si no vol que ho faci.
No vull que ho sàpiga.
És seu, oi?
-Sempre li cuses els botons? -A vegades.
Ah, m'agradaria cosir-li els botons algun dia quan li saltin.
-No em faria res. -No en perd gaires.
-Ah, és molt polit. -Sí, és molt polit.
-Què fa el seu dia lliure? -No m'ho diu mai.
Probablement està assegut en algun lloc amb una dona a la falda.
És l'home més mesquí que conec.
Crec que és molt mesquí.
Suposo que està assegut en algun lloc
amb algú a la falda que no n'està gens d'ell.
Pel que sé, potser també hi ha els seus fills, cridant-lo, cridant-lo.
Ah, no puc suportar-ho.
Sisplau, no.
Tu també?
Ah, Molly, sé exactament com et sents.
Oh.
Boranit.
Us ve de gust un quartet?
Ostres!
♪ Demà pot dur tristor
♪ aquesta nit estiguem alegres
expliquem la història de la glòria
“Coratge, digué i assenyalà cap a terra.
Aquesta onada creixent ens empenyarà aviat a la platja.
A la tarda arribaren a una terra on sempre semblava que fos la tarda.”
Carlo!
“Al voltant de la costa l'aire lànguid defallia.”
-Què passa, reina? -Res.
Ha estat per la cuina, menjant cebes.
-M'encanten les cebes. Em fan venir son. -Sí, a la Irene també.
Quan era una nena, sempre robava cebes de la nevera.
A vegades em pregunto si les meves filles hi són ben bé totes.
“I com un fum davallant, l'esvelt raig pel penya-segat
caure i aturar-se i caure semblava.”
Boranit.
Pensava dir-te que enviessis aquell vestit gris de setí a la tintoreria.
-Gris de setí? -Per què no fas el que et diuen?
Serà un plaer.
Cada vegada que agafes un diari, han assassinat algú o ves a saber què.
Imagina't un home que va ofegar la dona en una banyera.
Potser és l'única manera que podia fer que es banyés.
Doncs si algú ofega mai la meva “bufonada” en una “banyatera”,
la mama s'enfadaria molt, molt. I tant que sí.
Alguna cosa més, senyora?
No he demanat res, no veig com podria voler alguna cosa més.
Disculpi. Creia que era la senyoreta Cornelia.
T'has pensat que era la Cornelia?
Espero que em perdoni, senyora,
però sembla més jove cada dia, si se'm permet dir-ho.
I tant que sí. Moltes gràcies, Godfrey.
Has enviat en Godfrey a dalt per alguna cosa?
Jo? No, estic ben segura que no. Per què?
Només m'ho preguntava.
He anat al Kerry Bar avui. Aquell lloc cada vegada és més tronat.
-Serveixen a gent de molt baixa estofa.
Doncs no hauries d'entrar-hi, estimada.
Bonica, què passa? No menges res.
A ningú li importa res si em moro d'inanició.
Què et passa, Irene?
No em fa res morir, si als altres tant els fa.
Està enamorada. No heu sentit?
Probablement és el seu compromís. Algunes amigues meves feien el mateix.
Té alguna cosa a veure amb la química.
-Potser té l'estómac regirat. -Ningú t’ha demanat res.
Guaita, els beneficis.
-Disculpeu-me.
No sé què li passa a en Godfrey. Està molt estrany últimament .
Però m'ha fet un compliment bonic.
Sempre fa compliments als altres.
Bonica, per què no menges alguna cosa? Mira en Carlo.
Ha repetit de tot.
Deixeu-la estar. En Carlo menja prou per tots dos.
Alexander!
Hauria d'estar prou valent ben aviat per fer aquell concert.
No pots donar presses al geni.
Podria fer un concert de conya amb un ganivet i una forquilla.
Per què sempre ataques en Carlo? Per què no proves amb un altre per variar?
Espera un moment, mare. Vine, papa. Ha passat una cosa terrible.
De què es tracta? Què ha passat?
Sembles espantada. Estàs blanca com un llençol.
Anem a la sala d’estar que no ens sentin.
Cornelia, què carai et passa? De què es tracta? Que no et trobes bé?
Vine, vine. Seu aquí. Deixa’m portar-te una aspirina o alguna cosa.
-Em trobo bé. -Què passa? Què et preocupa?
Recordeu el collaret de perles del meu aniversari l'any passat?
-Sí, esclar. -Què li passa?
-Ha desaparegut. -Potser algú l'ha robat.
Omple't el pap de pollastre i no et fiquis en aquesta discussió.
-Només intentava ajudar. -No necessitem la teva ajuda.
-Quan ho has descobert? -L'he posat al meu vestidor aquesta tarda.
-He pujat ara a dalt, i ja no hi era. -Caram, caram. I va costar tants diners.
-Ja ho pots ben dir. -I doncs, què farem?
Vaig a trucar a la policia.
No t'hi amoïnis, papa. Ja els he trucat.
Ah!
Mm-hmm.
El que vull saber és, quan ha trobat a faltar les perles?
Mentre sopàvem he anat a la meva habitació i ja no hi eren.
Les deu haver perdudes. Sempre les deixa pertot arreu.
Ningú li ha preguntat res, senyora.
Si pensa ser groller amb la meva filla, almenys tregui's el barret.
Quan portem casos criminals, senyora, tenim les dues mans lliures.
Insinua que soc una criminal?
Tot el que sé és que és un afer intern.
-Qui és aquest? -És el protégé de la mare.
Res de bromes. És el seu fill?
Aquest? Escolti, he comès molts errors a la vida,
però em penjaran abans que em declari culpable d'això.
Deixa d'atacar en Carlo!
No tindria temps per robar res. Sempre està massa enfeinat menjant.
-Qui és vostè? -Endevini-ho.
-On és en Godfrey? -No es troba gaire bé.
A qui mires de fit a fit?
Un moment, germana.
Si pensés que fos cert, repudiaria els meus pares.
Així doncs té passió per les joies, eh?
Sí, i per estomacar polis.
-On són? -La majoria són en cementiris.
-On és el collaret? -Potser me l'he empassat.
No has d'acusar la Molly. Ha passat molt temps amb nosaltres.
Allò ja és una certa recomanació.
-Gràcies, Molly. -De res.
Si no et fa res, peus plans, posaré els llits de l'inrevés.
-Qui és aquest Godfrey? -El millor majordom que hem tingut mai.
Estic segura que en Godfrey no les ha agafades, tot i que no en sabem gran cosa.
En Godfrey no tocaria aquelles perles teves ni amb una forquilla.
Un moment. Què vol dir que no en saben gran cosa?
Doncs que no vam trobar-lo en una agència d'ocupació.
-La meva germana el va trobar en un abocador. -Ah, vaja.
-Que acuses en Godfrey? -No acuso ningú.
Només vull el meu collaret.
És tan absurd pensar en Godfrey amb un collaret de perles!
-On és aquest majordom? -Probablement és a la seva habitació.
-On és això? -Per aquí darrere.
Ah.
-La seva habitació és la d'allà. -Godfrey, si les tens amaga-les!
-Venen els polis! Compte, Godfrey! -Ei, però on ens hem ficat?
Entesos, senyora.
Que venen!
Endavant?
-On són? -On?
Això és el que he dit. On?
♪On, oh, on ha anat el meu gosset?
-Vinga, deixa de fer comèdia! -♪ Oh, on…♪
-Suposo que us adoneu que ha begut. -No ha begut!
No l'hi retrec si ho ha fet. Ja no deu poder més amb aquesta família.
Li faria res que escorcolléssim l'habitació, Godfrey?
S'ha perdut algú?
Sembla que falta un collaret de perles.
-En saps res? -Au, a buscar-lo.
-Quin desastre! -És un desastre per a tu.
Ja no faria tant el fatxenda. És un tema seriós.
Les perles no es poden pas haver aixecat i marxat caminant.
Probablement les va llançar del taxi com va fer l'estiu passat.
Mirem sota la catifa. Potser les hi he posades.
Nosaltres buscarem, Godfrey.
-Un plaer. -Ah, tot això és una ximpleria.
Em puc imaginar una dona robant perles, però què en faria en Godfrey?
Mireu sota el matalàs.
Sí, un lloc elegant.
-Doncs no hi són. -Hi han de ser.
Un moment, senyora.
Què la fa estar tan segura que haurien de ser sota el matalàs?
He… he llegit que és on posa coses la gent quan les roben.
Ah, sí?
Ei, què et proposes?
M'agradaria parlar amb vosaltres a fora un moment, si no us fa res.
-Em sap moltíssim greu, Godfrey. -Ho veieu? Ja us ho he dit.
A tots ens sap molt greu, Godfrey. Vine, Cornelia.
Au, au, au, au!
Em sap molt greu, nois. Vull disculpar-me per la meva família.
Són tots un pèl histèrics.
Sí, ja ens hem fet una idea amb qui se les heu.
M'agradaria deixar-ho córrer tot. Probablement ha extraviat el collaret.
De fet, no estic segur que n'hagi tingut mai cap.
Hi ha alguna cosa sospitosa en tot plegat.
És un error, i si no us fa res,
m'agradaria enviar un petit xec demà a la fundació de pensions.
-Entesos, senyor Bullock. Moltes gràcies. -Bona nit.
-Bona nit. Tot està oblidat. -Bona nit, nois.
-Tens alguna cosa per al·legar?
No pensen fer-hi res?
No, i probablement és bo per a tu que no ho facin.
I hi ha alguna altra cosa que et vull dir.
Si no trobes el collaret, per tu va la broma perquè no està assegurat.
La Cornelia ha perdut les perles, jo tinc les meves!
Doncs ja hi som, Tommy. El poble dels homes oblidats.
-T'agrada? -No ho sé, m’estimo més Newport.
És qüestió de gustos. Però aquests homes no poden triar.
-Endavant. -Encara m’estimo més Newport.
Què és aquesta deliciosa aroma?
És Old Man River. T'hi acostumes al cap d’una estona.
Vols dir que la gent viu realment en aquest lloc?
No, només ho fan veure.
Tommy, observa aquella estructura a mà esquerra.
És el lloc de naixement del cèlebre majordom Godfrey Smith.
-On són les cendres d'en Godfrey Parke? -Escampades als vents.
-Hola, Duke. Vaja, vaja. -Hola Mike.
Com va tot? -Et presento el senyor Gray. El senyor Flaherty.
Senyor Gray, dispensi la pota humida. He fet bugada de roba interior.
No passa res.
-Ei, Bob, mira qui hi ha. -Hola, Bob.
Mecàsum la dentadura postissa!
Gràcies per les mongetes, Duke. Van arribar just a temps.
Si no fos pel vell Duke. Les mongetes estaven de primera. Gràcies.
-Només van quedar les llaunes. -Va ser cosa del senyor Gray.
Té un negoci de mongetes a cada cantonada.
La mateixa cantonada on ens espera la prosperitat?
No, aquella és una altra. Hola, Arthur.
-Hola, Duke. -El senyor Gray. El senyor Bellinger.
També has tingut una feina? Què és això, una epidèmia?
Ei, Mike. Anem-hi.
Duke, ens n'hem d'anar. És dia de trasllat.
Hem d'ajudar alguns dels nois a traslladar les barraques.
Els camions de l'abocador ens emprenyen una mica.
Hauríem de ser al riu a principis de primavera.
Potser podríem flotar aleshores. Ens tornarem a veure, Duke.
Vinga.
Aquell tipus menut amb el feix de llenya sota el braç
és en Bellinger del Second National.
Quan va fer fallida, va renunciar a tot perquè els impositors no hi perdessin.
-No pot ser. -Sí.
Fixa't, Tommy, hi ha dues menes de persones:
els que lluiten contra la idea de ser empesos al riu, i els altres.
Bé, al capdavall, les coses sempre han estat així per a alguns.
Aquests homes no són la teva responsabilitat.
-Hi ha maneres diferents de divertir-se. -Tens un sentit de l'humor peculiar.
Per aquí tenim unes cases de pisos molt elegants.
Allà hi ha un nightclub molt ostentós.
Mentre que aquí els homes passen fam per manca de feina.
-Com afecta això el teu sentit de l'humor? -On vols anar a parar?
Tommy, hi ha un procés mental molt peculiar anomenat pensament.
Tu no en devies saber gran cosa.
Però quan jo vivia aquí, ho vaig fer molt.
Vaig descobrir que l'única diferència entre un indigent i un home és una feina.
Seu aquí i descansa els ossos.
Deixa'm dir-te de què volia parlar amb tu.
T'escoltaré, però encara penso que hauries de ser en una sala de psicòpates.
Potser tens raó, però deixa'm explicar-te el meu pla, i para bé l'orella.
Tinc una idea.
Balla.
Us ho vau passar bé tu i la Irene a Europa?
Ah, tan bé com t'ho pots passar amb la Irene.
-Hauries de ser més educada amb en Carlo. -Per què?
No em fa res. Com diuen els francesos: “Cherchez la femme.”
Amb això ja fas. En Carlo sempre té una resposta tan enginyosa!
-Estimada, vols cafè? -No, gràcies.
-Tampoc no ha menjat res per sopar. -Tu sí que has menjat.
-No puc dir res! -No ho fas mai.
Ah, estimada, què et passa?
Ens gastem molts diners per enviar-te a fora i oblidar un compromís,
i estàs pitjor que quan te'n vas anar.
Deu tenir el fetge alterat.
-I si prenguessis una píndola del fetge? -No vull.
No t'has de trasbalsar tant per un compromís trencat.
No és pas el primer!
No és un compromís trencat.
Està desfeta perquè en Godfrey no s'ha desmaiat quan hem arribat avui.
Per què s'hauria desmaiar, en Godfrey?
Per al seu gust no ha fet prou escarafalls per la seva tornada.
És que en Godfrey no és gens de fer escarafalls.
Ah, Godfrey, precisament explicava a les meves filles
que les has trobades a faltar molt mentre eren fora.
-Sí, i tant. -Nosaltres també t'hem trobat a faltar.
-Oi, Irene? -Sí.
Gràcies. Jo les he trobades a faltar.
De debò, és tan maco que tothom trobi a faltar tothom,
perquè és maco quan tornem a estar junts.
Ara, ara, bonica. Que bé veure’t alegre.
Tens una habilitat especial, Godfrey. I tant que sí.
Gràcies.
No treu cap a res negar que en Godfrey té una habilitat especial.
Ja podem córrer. Cornelia, sigues bona noia i anima-la.
Feina fàcil.
Va millor ara que saps que en Godfrey ens ha trobat a faltar?
M'ha trobat a faltar més a mi. Se li veia per la llum dels ulls.
Per què no et llances als seus braços i enllesteixes?
No pots apressar un home com en Godfrey.
Et fas vella. És l'última oportunitat de trobar marit.
Està molt enamorat de mi. És dur de pelar, vet aquí.
Jo podria pelar-lo en un tres i no res.
-Ell no en voldria saber res de tu. -Com ho saps?
Perquè no. No intentis res.
No dic que sí, i no dic que no.
Ara que hi penso, en Godfrey i jo tenim un petit assumpte inacabat.
Doncs serà millor que el deixis inacabat si no vols que et posi un llum per barret.
Era de veritat quan has dit que m'havies trobat a faltar?
Ah! Sí, esclar que sí.
Ens has trobat a faltar a la Cornelia i a mi o només a mi?
Totes dues, em sembla. -No només a mi?
Potser l'he trobada a faltar una mica més que a la Cornelia. Per què?
Que bé, si la trobés a faltar més a ella, em trobaria a faltar menys a mi.
-Sona ben lògic. -Això és tot el que volia saber.
Estàs tan bufó amb el davantal!
No intento estar bufó.
La Molly té un refredat, i jo la substitueixo.
-Què li fa gràcia?
-No té un refredat. -No?
No, té el mateix que jo, però no vols que parli de coses així,
i no ho faré perquè no perdis els estreps.
No pas seriosament.
Em deixaràs fer una cosa, si t’ho demano?
-Què vol fer? -Eixugar.
Ah. Entesos. Pot explicar-m'ho tot del viatge.
-Però no et posaràs furiós? -Per què?
Pertot arreu on anava, tothom era en Godfrey.
Tothom...
No vull semblar curtet, però a vegades tinc una mica de problema a seguir-te.
Per exemple, quan entrava en un restaurant de París o on fos,
tancava els ulls i deia: “El cambrer és en Godfrey.”
Deia: “Soc casa, i ell em serveix el sopar.”
Tot tenia més bon gust. -Per què?
-No se t'acut? -Temo que no.
Quan em ficava en un taxi, el conductor era en Godfrey,
i deia: “És la seva carrossa, i em porta pels núvols,
cap al seu castell de les muntanyes.”
Imagini's que baixa de les muntanyes i m'explica el seu viatge.
Vam anar a Venècia, i una nit,
vaig pujar en una d'aquelles barques que l'home empeny amb un pal.
No un matador. Això era a Espanya. Però una mena de matador.
Per casualitat vol dir un gondoler?
Així es deia la barca. I l'home que empenyia cantava.
Era una cançó preciosa. No vaig entendre-la, però era preciosa.
Ah. I va tancar els ulls, i l'home era en Godfrey.
Era meravellós. Ni tan sols em fixava en les olors.
Està molt bé fer un viatge a l'estranger sense sortir de la cuina.
Tens un sentit de l'humor meravellós. Tant de bo jo en tingués.
Però no se m'acut mai què puc dir fins que tothom se n’ha anat a casa.
Li faria res que parlés jo una miqueta, mentre vostè recupera l'alè?
M'agradaria molt.
Mentre vostè ha estat fora, jo també he fet coses.
He intentat fer coses perquè estigués orgullosa de mi.
Ei, estava orgullosa de tu abans d'anar-me'n.
Sí, vull dir encara més orgullosa.
M'ha ajudat a trobar-me, i estic molt agraït.
-Series un marit meravellós.
Em fa por que no.
-Fixi's, sé com se sent. -Com?
Està agraïda amb mi perquè la vaig ajudar a derrotar la Cornelia,
i jo li estic agraït perquè m'ha ajudat a derrotar la vida.
Però això no vol pas dir que haguem d'enamorar-nos.
Si no vols... però seria una muller meravellosa.
Per a mi no, temo.
Fixi's, em cau molt bé.
Però vaig tenir una experiència molt amarga.
Però no l'avorriré amb això.
-Potser ella no n'estava enamorada. -Potser no.
Sigui com sigui, no es tracta d'això.
Vostè i jo som amics.
Sento una certa responsabilitat per vostè.
-Per això volia explicar-l'hi primer. -Explicar-me què?
Pensava que comença a ser hora d'anar a un altre lloc.
Godfrey.
Ei, sisplau.
-No ploraré, ho prometo. -Magnífic.
Al capdavall, soc el seu protégé. Vol que millori, no?
Sí.
No vol que continuï fent de majordom tota la vida, eh?
-Vull que siguis tot el que vulguis ser. -Que maco!
Quan te'n vas?
Ah, molt aviat.
Però et vindré a veure de tant en tant i tindrem llargues converses.
T'explicaré com em van les coses. Ens ho passarem d'allò més bé.
Tornes amb ella?
-Amb qui? -Aquella dona índia.
Índia? Oh!
Era només una invenció.
Oh! Llavors no hi vas estar casat?
No, només era un producte de la imaginació d'en Tommy Gray.
Llavors no va existir?
No.
Llavors no hi podia haver cinc fills.
-Naturalment.
-Això és diferent!
Sí, això és diferent.
Ha trucat, senyoreta?
No cal que siguis tan formal quan estem sols.
Això no hauria d'augmentar la formalitat d'un majordom?
-Però tu no ets un majordom. -Em sap greu si l'he defraudada.
Podries deixar aquesta actitud superior per un moment.
Hi ha un petit assumpte que tenia ganes de parlar amb tu de fa temps
anomenat “El misteri del collaret de milady, o Què se'n va fer de les perles?”
Perles? Collaret?
Ah, vol dir el que va desaparèixer la tardor passada?
-El mateix. -No va trobar-se mai?
Ah, sí, va aparèixer, però no en possessió meva.
Conec la primera part de la història,
però em preguntava què podries saber tu de la segona part.
No m'ho puc ni imaginar.
Sé una altra història que també podria interessar-te.
Vaig trobar una gent al vaixell de tornada. Una família de Boston, força distingida.
Sabien moltes coses sobre una família anomenada els Parke.
Gent del Mayflower. La flor i nata, fixa't.
Ni l'ombra d'un escàndol relacionat amb la família.
Seria una vergonya espantosa veure'ls convertits en la riota de Boston, no?
Detestaria veure algú convertit en riota al lloc que fos.
Anem a fer una llarga passejada en taxi per Van Cortland Way.
Potser podríem intercanviar secrets.
-És una ordre? -Com vulguis.
T'esperaré a la cantonada.
Eh, quina cantonada? Aquesta o aquella?
Aquesta cantonada.
És impossible intercanviar secrets íntims aquí.
Hi ha gairebé tant trànsit com a Grand Central Station.
No te n’oblidis, estimat. Quinze minuts.
Sisplau, Godfrey, no pots anar amb la Cornelia.
No he pas dit que anés enlloc amb la senyoreta Cornelia.
Ja ho sé, però ho faràs. Sempre se surt amb la seva.
Fa fer a tothom el que li sembla.
Però per què estàs tan amoïnada si m'hi trobo o no?
N'estic, és per això. És la Cornelia la que no n'està.
Però crec que hauria de decidir aquestes coses jo mateix.
Oh, Godfrey, no vull ser pesada, però jo… Oh!
Ei, mira, et…
No... no pot fer això. Sisplau, deixi de fer comèdia.
Ah, és la família més sonada.
Fixi's. Deixi córrer aquesta ximpleria. Em sent?
Si fingeix un dels seus atacs per impedir-me anar a trobar la Cornelia,
va molt lluny d'osques, em sent?
-Em sent? - Mmm.
Hi ha d'haver sals aromàtiques.
Eh…
Es troba millor? No?
Un moment.
En Godfrey sap com encarregar-se de la petita Irene.
Sí, i tant.
Jegui tranquil·leta i en Godfrey s'encarregarà de tot.
En Godfrey sap com tractar aquests refotuts desmais.
Bona minyona. Amunt.
Ja està.
En Godfrey aviat posarà bé la Irene.
Sí, i tant.
Deixeu-ho tot a en Godfrey.
En Godfrey s'encarregarà de tot.
Ara segui aquí com una bona noia,
i en un moment, oblidarà que tingués cap problema.
Ja m'ho pensava. Que li serveixi d'escarment.
Godfrey! Oh, Godfrey, no te’n vagis!
Oh, Godfrey, ara sé que m'estimes.
No l’estimo, i em deixarà ben xop.
Que sí, o no hauries perdut els estreps.
-Què vol dir això, si ho puc preguntar? -Mare! En Godfrey m'estima!
-M'ha ficat a la dutxa! -De què carai parleu?
-En Godfrey m'estima! -Godfrey, exigeixo una explicació!
-Senyora, serà millor que plegui. -Sí, em sembla que serà millor.
És molt bona idea. Què creus que diria el teu pare de tot això?
Tant me fa tothom. En Godfrey m'estima.
Fixi's, senyoreta.
Et banyes i poses roba eixuta i baixes immediatament.
- ♪En Godfrey m'estima ♪. -No havia sentit res així en tota la vida.
--♪ Och/Ch yarn ye♪
♪ Och/Ch yarn ye♪
♪ Ochi Ch yarn ye♪
♪ Och/Ch yarn ye♪
♪ Och/Chyomye♪
Para aquest dallonsis. Ja prou amoïnat estic.
Alexander, ha passat una cosa terrible.
-Què? -En Godfrey ha ficat la Irene sota una dutxa freda.
-Què té de terrible? -I a més, n'està enamorat.
O s'ho creu. No entenc ni un borrall.
Jo no entenc ni un borrall del que dius.
L’únic que podem fer és tornar-lo allà.
Ja no hauria d'haver vingut mai.
Mira que enamorar-te d'un majordom!
Si penses plànyer algú, plany en Godfrey.
-Alexander! -No m'alexandris!
Para de bellugar-te i vine a reposar.
Tinc una cosa més important de què vull parlar.
No diguis que parlaràs d'aquelles sòrdides qüestions de diners.
-Ah, diners, diners, diners! -Doncs sí.
Però abans tindré una petita conversa amb en Carlo.
Què penses fer, Alexander?
Això és privadíssim. Només per a les orelles d'en Carlo.
No et fa res si tenim una xerradeta, Carlo, nano?
Saps, fa temps, Carlo, que tinc ganes de...
Què ha passat? Què li has dit a en Carlo?
-Li he dit adeu. -Se n'ha anat?
Sí, ha sortit amb moltes presses per la finestra lateral.
-On va? -No ho sé, però no tornarà.
-Ara seu i escolta una mica. -No t'havia vist mai així.
-Seu! -Què t'ha agafat, Alexander?
Ets just a temps de seure i escoltar una mica.
-Vols que ho senti en Godfrey? -Sí, vull que ho senti en Godfrey.
Això també va per ell.
Podríeu saber tots, sense embuts, que estem quasi arruïnats.
Vols dir que no ens queden gens de diners?
Tenim aquesta casa, alguna cosa aquí i allà, i para de comptar.
No tan sols això, he perdut totes les accions de Bullock Enterprises.
I he manllevat diners dels accionistes intentant refer-me de les pèrdues.
No sé on acabaré. Potser a la presó.
Alexander!
Però si acabo a la presó, serà el primer temps de pau que he tingut en 20 anys.
I no vull que cap de vosaltres s'enrigui d'en Godfrey,
perquè potser acabareu tots a l'abocador abans que la dinyeu.
-Què farem? -Puc ficar-m'hi, senyor?
Diria que les coses no van tan malament com li sembla.
Què en saps, tu?
Senyor, sé de fa molt temps
que els interessos dels Bullock anaven a mal borràs.
Vaig oferir-me a ajudar-lo una vegada, però va refusar.
Per això em vaig prendre la llibertat de bellugar-me pel mercat per compte propi.
-Miri, senyor. -Què és això?
És bona part de les seves accions.
Sabia que sortien a preu rebentat, per això vaig vendre al descobert.
Què vols dir al descobert. Sense roba interior ni res?
Espera un moment.
Vols dir que tu has fet diners mentre jo en perdia?
Ho vaig fer en interès seu, senyor. Vaig endossar-li les accions a vostè.
No ho entenc.
Vas fer-ho per mi?
Senyor, hi ha un punt d'inflexió en la vida de cadascú.
Un temps en què necessita ajuda. També em va passar a mi.
I aquesta família em va ajudar. Espero haver saldat el deute.
Puc afegir que part dels diners va anar a parar a un projecte meu.
Espero que no li farà res, senyor.
Vols dir que has fet tot això amb 150 dòlars al mes?
No ben bé.
Fixi's, amb l'ajuda d'en Tommy Gray,
vaig poder transformar una certa bagatel·la en or,
després en accions, i després un altre cop en perles.
Gràcies, estimada senyora, per l'ús d'aquesta bagatel·la.
Godfrey! Llavors sí que el vas robar al capdavall.
Bé, jo, eh…
Potser seria millor que la senyoreta Cornelia ho expliqués.
-Tu guanyes. -De què va tot això?
Vaig posar les perles sota el matalàs d'en Godfrey.
Gràcies, senyoreta Cornelia. Volia que ho digués.
-Però per què? -No ho entendries, mare.
Té, Godfrey. Són ben teves.
No, i ara, gràcies.
He saldat el deute, i us estic agraït a tots.
Si algú està endeutat, som nosaltres, tal com alguns t'hem tractat.
He estat compensat en molts sentits.
Vaig aprendre paciència de senyor Bullock.
Vaig trobar la senyora Bullock, en tot moment, diguem, divertida.
Molt complimentós per part teva, Godfrey.
I recorda que vas dir que semblava tan jove com la Cornelia.
Què vas trobar de bo en mi? Res, oi?
Molt. Em va ensenyar la fal·làcia del fals orgull.
Em va ensenyar humilitat.
No t’entenc.
Senyoreta Cornelia, hi ha hagut altres fills consentits al món.
Resulta que jo en vaig ser un.
Vostè és una noia amb empenta.
Només puc esperar que utilitzi aquesta empenta d'una manera més constructiva.
Així doncs, bon dia.
Em fa molta ràbia veure que se'n va en Godfrey.
És l'únic majordom que hem tingut mai que entenia les dones.
Molly, vas dir que deixés el barret prop de la porta. Te'n recordes?
Em fa ràbia que te'n vagis, Godfrey.
Ah. Molly, has estat estupenda.
La casa semblarà buida.
Però suposo que els millors amics han de separar-se.
Diràs adeu a la senyoreta Irene de part meva?
No crec que ara mateix pugui passar aquest tràngol.
Ets un sol, Molly.
Adeu.
Què passa?
Què li passa a la Cornelia?
Què li passa a tothom? Mare, quin problema hi ha?
-Se n’ha anat. -Qui se n’ha anat?
-En Godfrey. -On?
I en Carlo se n’ha anat per la finestra. Tothom se n’ha anat.
Ei, Molly, se n'ha anat ell?
Pobra Molly. No s'escaparà de mi.
Demana el cotxe, Molly. Baixo de seguida.
-Hola, Duke. -Hola, Mike.
Ei, sembla que el negoci va bé aquesta nit.
Ja ho pots ben dir. L'alcalde Courtney ha vingut amb tota una colla.
De primera.
Faré baixar això a un dels nois, Duke.
Hola, Duke.
Hola, Bob. No ens podem queixar.
Queixar? Ostres, si tenim els Merriweather aquesta nit.
-Això m'han dit. -Peixos grossos, eh?
Tot això em sona a grec.
Ara ve el nostre majordom errant. Explica-l’hi a ell.
-Hola, Duke. -Arthur.
Tinc un pressupost del teu pla d'allotjament per a l’hivern.
Sí?
Li sembla que pot dividir els edificis actuals en compartiments,
i encabir almenys 50 persones.
Costarà 5.800 dòlars, però inclou calefacció a vapor.
Homes oblidats amb vapor. Sembla una cosa que hauria de ser al menú.
En parlaré amb tu més tard, Arthur.
Encara tinc un interès en la companyia. quan comenceu a pagar dividends?
Donem menjar i aixopluc a 50 persones a l’hivern
i els donem feina a l’estiu.
Què més vols com a dividends?
Ets el majordom més arbitrari que he conegut mai.
-Ex-majordom. -Despatxat?
He plegat. Tenia la sensació que tornava aquell sentiment absurd.
Vols dir la Irene?
Què en saps?
Ningú sap res del seu amor excepte tota l'alta Nova York i el baix Manhattan.
-Suposo que vaig fugir a temps. -Per què no t'hi cases?
No, gràcies. Ja n'he tingut prou del matrimoni.
Què tenen de dolent els majordoms?
Moltes noies de l'alta societat fugen amb els seus xofers.
Deixa-ho córrer. Què et sembla si em fas un xec de 5,000 dòlars.
-Per què? -Un port nou.
Potser ens ficarem en el negoci dels iots.
I un aeròdrom? Se t'ha acudit?
Això més endavant.
Ei, senyor. Què ha passat a l'abocador que hi havia aquí?
Doncs és això, però la major part l'han omplert.
-I tots aquells homes oblidats? -Homes oblidats?
Els vam treure a temps.
No siguis descarat. On és en Godfrey?
-Vol dir el senyor Godfrey Smith? -Sí.
Senyora, el seu despatx és just allà on diu “despatx”.
Ah, exactament on era. Ah, gràcies. Vinga, Clarence.
Ei, espera un moment. Què és això, una festa de donatius?
-Bona nit, senyor Courtney. -Bona nit, senyoreta Irene.
-Un vespre preciós. -Sí.
Bona nit.
En fi. El negoci va bé.
Estic bloquejat, tu com una cabra, i torno a Boston abans que deshonri la família.
Bon vent.
Ah, Godfrey, tens companyia.
-Hola. -Què fas aquí?
Sí, què fas aquí? Que no se t'escapi de l'ham.
-Oh. -Ves-te'n de seguida. Em sents?
Ens en vam desempallegar amb presses.
Si puc ajudar-te d'alguna altra manera, no deixis de fer-m'ho saber.
Oh, vaja, com has arreglat aquest lloc, Godfrey.
És molt més maco que quan vaig venir abans.
Ah, t'hi has fixat, eh?
-Fan una festa, els homes oblidats? -És el retrobament anual.
He vist l'alcalde allà fora. És un d'ells, també?
-És el convidat d'honor.
Ah, quina vista tan preciosa, el pont i tot.
-Sempre hi és? -La major part del temps.
Ei, tens una cuina. M'agradarà molt aquest lloc.
Què hi ha aquí?
-Ah, és aquí on dorms? -Aquest és l'objectiu general de la peça.
Alguna observació?
Trobo que és molt bonic, però haurem de canviar el paper pintat.
-Què vols dir amb: “Haurem de ca..." -No m’agrada el paper pintat verd.
-Em posa frenètica. -No caldrà que t'ho miris.
-Te'n vas a casa ara mateix. -No me'n puc anar a casa.
Per què no?
-No me n'hi puc anar amb el que va passar. -Què va passar?
Saps què va passar tan bé com jo.
-Ei, fixa't. Senzillament no po... -Au, continua i perd els estreps.
M'agrada molt quan perds els estreps.
Per què no pots deixar-me estar?
Ets la meva responsabilitat, i algú s'ha de cuidar de tu.
Puc cuidar-me jo mateix.
No pots mirar-me als ulls i dir-ho.
M'estimes, i ho saps.
No té cap sentit lluitar contra una cosa quan et té atrapat.
Et té atrapat, és el que hi ha. Et té atrapat.
-Ah, és en Clarence.
Em sap greu trigar tant, senyoreta Irene, però he hagut de fer tota la volta.
Posa la llenya allà, Clarence. Perfecte.
Hola, Godfrey.
Pots posar els queviures allà a la cuina. Perfecte. Gràcies, Clarence.
-Això de què va? -Doncs que he portat llenya i menjar.
Ens hauria de durar una setmana.
Un miracle que no hagis tingut la previsió de portar un sacerdot i una llicència.
Quina gràcia! No se m'havia acudit.
-Puc entrar? -Ah, senyor Courtney.
El senyor Gray ha dit que hi havia dues persones que volien casar-se.
-Són vostès? -Sí. Ens pot casar sense llicència?
Sense… em pot portar molts problemes.
Però em sembla que fa prou que conec la teva família per córrer el risc.
-Amb qui et cases? -Amb en Godfrey. Ah, aquest és en Godfrey.
Ah. Què tal... Godfrey?
Com…?
Ho sap el teu pare?
Ah, ho sap tothom menys en Godfrey.
Doncs em sembla que seria millor tenir un testimoni.
Ei, pot ser en Clarence. Clarence, pots fer de testimoni.
Vine aquí. Posa't just aquí. Perfecte. Aquí. Vinga, Godfrey.
Aquí.
Bé, doncs, eh... ajunteu les mans, sisplau.
-No, la mà dreta. -Oh.
Estigues quiet, Godfrey. Un moment i enllestit.